Nej! Laissez-moi, cochon!
Betjent, hold hende fast.
Fjols! Hvad laver De? Skulle jeg have myrdet min mand?
Rolig, Frøken, lad mig forklare.
George slog mig ikke som en morder, men det gjorde De.
Og så var der mordvåbnet.
- Har De noget at sige om det? - Nej.
Nej, for efter vores lille snak -
- så tog De på landet og smed pistolen i en dam.
Agenten, der fulgte efter Dem, blev våd, da han fiskede den op.
Således, Frøken. Så skulle fælden blot udløses.
- Gid De ryger lige lukt i helvede! - Det synes De sikkert.
Ubehagelig, modbydelig, grobrian.
Hvad er der, min kære?
Jeg bryder mig ikke om ham Bucket. At udspørge dig som en forbryder.
- Det er vel hans arbejde. - Jeg kan ikke lide hans facon.
Han tager sig friheder.
Gør et nummer ud af sagerne, som en tryllekunstner. Ikke min type.
Det er forbi. Der skete ikke noget.
Du tager det pænt, min kære.
Hvad var det, du ville tale med Tulkinghorn om den aften?
Det kan jeg faktisk ikke huske.
Det må have virket vigtigt, men jeg kan ikke huske det nu.
Stakkels Tulkinghorn.
At blive skudt gennem hjertet af hushjælpen.
En ubehagelig tanke.
Sådan, George, gamle dreng. En fri mand, sagde jeg, og fri er du.
Dine venner vil hilse på dig.
Åh, George!
Goddag, Moder. Rolig nu.
Alt vel, Mester?
Jeg er en fri mand, hvad det så skal gavne.
Jeg er ludfattig og står uden tag over hovedet.
Vi skal nok klare os, Phil. Vi hjælper hinanden som altid.
Det behøver du ikke.
Hør nu, George. Du kommer med mig hjem til Chesney Wold.
Jeg talte med Sir Leicester. "Ingen forstår sig på heste som George."
"Så kan han tage sig af mine", sagde han.
Jeg tager med, Mester. Han gav sit ord.
Så er det ordnet. Du har sikkert lyst til at takke mig.
Takke Dem? For hvad?
Uden anholdelsen var det ikke endt sådan.
Du havde ikke set din mor igen, og du ville drukne i gæld og elendighed.
George! Nej. Slip ham straks.
- Om forladelse, hr. Bucket. - Det er allerede glemt, George.
Kom så George, før du laver mere ballade.
Vrøvl, vrøvl, vrøvl ...
Hvad er du så glad for, bæst?
Jeg har næsten lyst til at pelse og stege dig.
Hvad er det?
Judy, rusk op i mig.
Vi har lukket! Hvem du end er, så gider vi ikke handle. Forsvind!
- Stik af med dig! Sidste advarsel! - Det er mig, hr. Smallweed.
Hørte du mig ikke? Stik af med dig, før jeg gennemhuller dig.
Det er ikke venligt, hr. Smallweed.
Jeg har tænkt over Deres råd. Om det, der vil hænde mig nu.
Tror du, det kerer mig det mindste, Clamb?
Jeg er ingen nødhjælp, jeg er en forretningsmand.
Det ved jeg, hr. Smallweed. Jeg er her i forretningsøjemed.
Dele lige over?
- Undskyld, det blev så sent. - Jeg har savnet dig, Esther.
- Hvor er Ada? - Stadig i London.
- Hvor opholder hun sig? - Sid ned.
Hun bor hos Richard. De er gift.
De har været gift i ugevis. Hun har først sagt det nu.
De er altså gift.
Det forventede jeg, men det er sket hurtigere end forventet.
Er det alt, du har at sige? Er du ikke vred på dem?
Nej. Hvis de er lykkelige, så er jeg lykkelig.
Jeg vil savne frøken Ada, som jeg har savnet Rick disse lange måneder.
Bor de det lille tarvelige sted?
Richard så syg og udmarvet ud.
De har hinanden. Det betyder nok mest for dem.
- Også vi har hinanden. - Ja.
Om end det raskt tynder ud i vores lille husstand.
Det er ikke gået, som jeg tænkte, da du kom.
Nej. Det går sjældent, som man tænker, det vil.
Jeg håber ikke, at du synes, det er gået så skidt endda?
Nej. Nej, selvfølgelig ikke.
Carstone, er du der?
Jeg kan se, at du er optaget.
- Hvad vil De, hr. Woodcourt? - En spadseretur med Carstone.
- Som du kan se ... - Hr. Carstone er optaget.
- Måske en anden gang. - Nuvel.
Han så ulykkelig ud, men besluttet på at blive.
- Var hr. Skimpole der? - Ja, og han følte sig meget hjemme.
- Jeg kan ikke lide den mand. - Heller ikke jeg.
Hr. Jarndyce har altid haft en svaghed for ham.
Han kommer her i aften.
Kan du huske Jo, gadefejer-knægten?
Da jeg fandt ham, halvdød på gaden, sagde han, at du plejede hans feber.
- Ja, men han stak af. - Nej, han blev snuppet.
Bucket fortalte mig, at Skimpole stod bag. For at tjene -
- men også af frygt for at blive smittet.
Tulkinghorn ville af med knægten, og Skimpole hjalp gladeligt.
Uanset om han overlevede.
Det må jeg vist tale med hr. Skimpole om.
- Ud! Vi har lukket! - Goddag, hr. Smallweed.
Kenge og Carboy.
Hr. Guppy, kvindebedåreren.
- Jeg ved, hvad De vil. - Gør De det, hr. Smallweed?
- Dem her. - Nemlig, hr. Smallweed.
Min klient er stadig interesseret i at skaffe sig brevene.
- Så sent som i går sagde hun ... - Hun kan ikke få dem! Færdig.
Med forlov, hr. Smallweed, det er meget kortsigtet af Dem.
- Min klient har anseelige midler. - Det samme har min og mere til!
Det generer Dem nok. Nuvel, hvem er det da?
Brug knolden, hr. Kvindebedårer.
Glem konen, jeg sælger til manden! Sir Leicester Dedlock, Bart.
Snak om højeste bud. Der er intet til Guppy fra Kenge og Carboy.
Stik af med Dem. Ud! Ud!
Frøken Summerson. Sikken glæde. De er yndig som altid.
Og har vel travlt med en masse gøremål.
- Er hr. Jarndyce ikke hjemme? - Han kommer snart.
Vi må underholde os med hinanden.
- Må jeg tage for mig? - Det gør De jo altid.
Her er verden og dens glæder, og Harold Skimpole tager del i dem.
- Skal De have noget? - Jeg vil tale om Richard Carstone.
Ada er bekymret. Hun og jeg tror, at Deres visitter gør ham ondt.
Lov mig, at De vil lade ham være i fred.
Frøken Summerson, jeg går kun, hvor jeg er ønsket.
Richard er syg og fattig. Han har ikke en rød reje.
- De og hr. Vholes har taget alt. - Jeg er forvirret, frøken Summerson.
Hvis mine venner gerne vil låne mig penge?
- De glemmer vist, hvordan jeg er. - Jeg ved præcis, hvordan De er.
Da Jo lå døden nær i Bleak House, tog De imod bestikkelse.
Hvor meget? Fem pund for at forråde ham? Benægter De det?
Bestikkelse? Jeg kender søreme slet ikke betydningen af det ord.
Hvad vil hr. Jarndyce sige, hvis jeg fortalte ham om Deres svig?
Svig? Svigtet ham?
Nej, De giver ingen mening.
Det er noget, Harold Skimpole umuligt kan forstå.
Jeg fornemmer dog en anspændt stemning.
Jeg tror, jeg vil drage videre nu.
Hils min kære ven Jarndyce. Måske ses vi ikke så ofte fremover.
Hils Richard og hans yndige kone.
- Og De, frøken Summerson ... - Lad bare være. Farvel.
- Skimpole? Undskyld forsinkelsen. - Jeg var faktisk på vej videre.
Begivenheder. Folk og den slags. Farvel.
- Mærkeligt. - Han er en mærkelig mand.
Hr. Guppy er her, Lady.
- De er jo helt våd. - Ja, Lady. Jeg undskylder dybt.
Jeg kunne ikke praje en drosche. Jeg gik, og løb noget af vejen.
Tag det roligt, hr. Guppy.
- Har De brevene? - Om forladelse, Lady.
Nej, det har jeg ikke.
- Blev de ødelagt? - Smallweed har dem.
- Hvem er Smallweed? - En mand, Lady.
Jeg formoder, at han vil stifte ufred med dem.
De bør vide, at Smallweed ikke holder sig tilbage.
Jeg skyndte mig herhen for at sige det. Jeg undskylder.
Mange tak, hr. Guppy. Vent venligst her.
Fortnum! Der findes en mand ved navn Smallweed.
Han må ikke lukkes ind under nogen omstændighed. Forstået?
Om forladelse, Lady, jeg har netop vist ham ind i biblioteket.
Nuvel, hr. Smallweed, hvad kan jeg gøre for Dem?
Det er ganske høfligt af dem. Sikken gentleman.
Rusk op i mig.
Det er fint, poppepige.
De kender mig ikke, sir -
- men jeg var klient hos og ven af afdøde Tulkinghorn.
Jeg hjalp ham, og han hjalp mig.
Jeg har nogle breve tilhørende en mand -
- der gik under navnet "Nemo", en jurist.
Brevene var fra hans elskede turteldue, og ganske følsomme.
Hvordan vedrører det dog mig?
Hvis nu jeg fortalte, at turtelduen underskrev sig med Honoria Barbary?
Ikke så typisk et navn, vel? Nå, nu vedrører det Dem.
Honoria Barbary var hun, men er nu Lady Honoria Dedlock.
Og elskede "Nemos" virkelige navn er kaptajn Hawdon.
Og barnet, hun fik med ham, har han aldrig set.
Det var dog det mest absurde, jeg har hørt.
Fortnum!
Vent til De ser skriften. Tag et kig.
Giv ham dem, Judy. Lad ham ikke røre dem!
KAPTAJN HAWDON 57. REGIMENT - GIBRALTAR
Hvad nu, Sir Leicester Dedlock? Har De ikke set den håndskrift før?
- Sir? - Intet. Gå bare.
SIR LEICESTER DEDLOCK
- Hvad ønsker De? - 500 pund.
Jeg ville sælge til højestbydende, men De vil sikkert holde det privat.
Vil De have dem eller ej? Det var en lang tur herhen.
500 pund, ja eller nej?
For Lady'ens og familiens ære.
Den slags gik hr. Tulkinghorn op i, og det gør De sikkert også.
- Hvad siger De? - Nuvel, hr. Smallweed.
Sagde jeg det ikke, Judy? En ægte gentleman.
Lad os give hånd på det.
Rolig.
Fru Rouncewell, er De der?
Vil De have den godhed at bede Lady'en komme herned?
- Lady'en er ude, sir. - Ude?
Ja, sir. Hun efterlod dette til Dem.
Nu kender du min hemmelighed. Vores liv sammen er forstås forbi.
Jeg vil ikke belaste dig mere.
Jeg håber, du kan glemme den ubetydelige kvinde -
- på hvilken du har spildt din generøse hengivenhed -
- og som skriver dette sidste adjø.
Sir, overanstreng Dem nu ikke.
Jeg kom med det samme. Er hun rejst?
Giv ham tavlen. Lad ham skrive.
FIND HENDE
Jeg skal gøre mit bedste, sir.
Frøken Summerson, lad mig være ligefrem.
Det handler om liv og død, og der er kun kort tid.
Jeg ved, at De er Lady Dedlocks datter.
Jeg har vidst det i nogen tid, hvordan er uvigtigt.
Jeg har brug for Deres hjælp.
Lady Dedlock er forsvundet, og jeg frygter for hendes liv.
Har hun forsøgt at kontakte Dem? Ingen små breve, ingen beskeder?
Nej. Slet intet. Det havde jeg heller ikke ventet mig.
Sidst hun og jeg talte, sagde hun, vi aldrig ville mødes igen.
Det kan dog stadig ske.
Hun er fortvivlet, Frøken.
Fortvivlede bryder tit mod det, de tidligere har sagt.
Vi giver besked om hende og søger de sædvanlige steder.
Sædvanlige steder?
Slumkvartererne, til at begynde med. Og så i floden.
Fortvivlede folk ender tit der. Det ved Doktoren.
- Jeg vil med. - Det fraråder jeg.
Min Lady, hvad er der fat?
Jeg håbede at træffe Esther Summerson.
Jeg tog til Bleak House, men alt var lukket.
Kan du fortælle mig, hvor jeg kan finde hende?
De er vist i London, Lady, men jeg ved ikke hvor.
- Bliv og hvil ud. Sæt Dem ved ilden. - Ellers tak.
Det er venligt, men jeg må videre.
Vent i det mindste til Deres klæder er tørre. Lady! Stop!
- Hvad er det for et sted? - Her bringer man de druknede.
En mand.
En kvinde, ikke hende.
En mand.
Jeg kan dårligt afgøre den her.
Død i for lang tid.
En mand.
En kvinde.
Ikke hende.
Den stakkel.
Jeg er paf, det må jeg indrømme.
Vi har søgt i hoteller, herberger, selv logihusene. Intet.
Frøken, en dreng kom med dette. Han ville ikke vente.
- Hvis håndskrift er det? - Min moders.
"Jeg er vandret langt og ved, jeg snart skal dø."
"Jeg har gjort mit bedste for at forsvinde."
"Jeg har intet, der kan afsløre mig."
"Farvel, min kære."
"Stedet, hvor jeg vil hvile, hvis jeg kan nå så vidt -
- har ofte været i mine tanker."
"Tilgiv mig."
Hvorfor tænkte jeg dog ikke på det? Kom!
LADY HONORIA DEDLOCK
Havde hun blot vidst, Rouncewell, hvor højt jeg elskede hende.
Og hvor lidt det betød for mig, hvad alle andre tænkte om hende.
Min kære, sikken fornøjelse. Jeg er så glad for at se dig.
- Besøger du Jarndyce-myndlingene? - Ja.
Jeg har gjort hr. Carstone til min eksekutor.
Hvis jeg går bort, skal han tage sig af mine sager -
- når nu jeg så tit møder ham.
Han bliver sikkert meget beæret.
Først var det hr. Gridley -
- men han gik bort før mig.
Alt dette er sagt i fortrolighed. Sig det ikke til nogen.
Endnu en hemmelighed. Jeg har øget min fuglesamling.
To til. De er i samme bur som de andre.
Ved du, hvad de hedder? Jarndyce-myndlingene.
De bliver sluppet fri, ved Dommedag altså.
Så får de lov at flyve frit.
Nu må jeg videre, min kære. Farvel.
Ada.
Ada, er du ked af det? Er det Richard?
Han er så syg og svag.
Han spiser næsten intet -
- men tvinger sig selv til at tage i retten, hver dag.
Han er der stadig, men det bliver ikke til noget.
Hans tanker hviler på at vinde denne forbandede sag, Esther.
- De hviler også på dig, Ada. - Det gør de vel.
Jeg håbede, at når vi blev gift, så ville han forandre sig.
At han ville tænke mere på os og vores liv sammen.
Og barnet, han skal være far til.
Venter du barn? Åh, Ada.
- Det vil bringe ham til fornuft. - Tror du?
Bestemt. At han ser sit eget barn, plejer det og ser det vokse op.
- Nu bliver jeg bange. - Bange for hvad?
Det kan jeg ikke sige, det er så forfærdeligt.
Han når næppe at se barnet.
Her er vi.
Frk. Summerson, fru Carstone. Jeg mødte Richard ved domhuset.
Og slap af med Vholes for en gangs skyld.
En fin fyr, men trættende efter en hel dag.
Sikke en masse gammelt vås.
Det er godt at se dig, Esther.
Tilgiv mig, at jeg ikke helt er mig selv. Jeg er så træt for tiden.
- Jeg vil ikke trætte dig. - Gå ikke for min skyld.
- Jeg kommer snart igen. - Lad mig gøre dig følge.
Det er svindsot. Hans kræfter rækker snart ikke længere.
Han har brug for hvile og god mad. Det har jeg sagt til ham.
- Han lytter ikke. - Stakkels Richard.
Jeg har en nyhed om mig selv, som jeg vil fortælle dig.
- Godt nyt, håber jeg? - Ja, det tror jeg. Det håber jeg.
Skal vi sidde lidt ned?
Jeg ved ikke, om Jarndyce har nævnt det -
- men han har skaffet mig en fast stilling oppe nordpå.
Alle mine pengeproblemer forsvinder.
- Takker du ja? - Sådanne chancer får man ikke ofte.
Jeg er glad på dine vegne. Du vil blive svært savnet.
- Af dig? - Ja, af mig. Og af andre.
Glem de andre.
- Du siger, du vil savne mig? - Ja, meget.
Så tag med som min hustru.
Du ved, jeg blev forelsket ved første møde.
Jeg har været så nær at fortælle det. Og du føler nok også noget for mig.
- Nej, hr. Woodcourt. Hold op. - Allan. Sig blot Allan, Esther.
Jeg kan ikke gifte mig med dig, Allan.
Jeg kan ikke elske dig, kun som en god veninde.
- Har jeg misforstået dine følelser? - Vær sød at holde op.
- Skyldes det hr. Jarndyce? - Ja.
Det er at være for taknemmelig, Esther.
Han vil ikke forhindre dig, trods dine evner som husholderske.
Hr. Jarndyce og jeg er forlovet.
Gode Gud! Det kan du da ikke mene.
Jeg er meget beæret over dit frieri, men jeg havde aldrig forventet det.
Jeg troede, du blot havde medlidenhed med mig.
Det var ikke for at beære dig.
Jeg ønsker, at du elsker mig, som jeg dig.
Jeg er ikke fri til at elske dig.
Jeg vil ikke høre mere. Jeg må gå. Vær sød ikke at følge efter.
Vås, vås, vås.
Hold en pause, bedstefar. Du tjente godt på de breve.
Det gjorde jeg. Fik pengene dobbelt igen.
- Et godt udbytte. - Så lad os holde her.
- Lad produkthandleren få resten. - Ikke den indstilling!
Her er mere, jeg ved det.
Vås, vås, vås.
Bodge, dit bæst, hvad sidder du på?
Hvad har vi her?
"Testamente. Jarndyce."
- Min værge. - Hvad er der, min kære?
- Jeg har en tilståelse. - En tilståelse?
Du friede, og jeg gik med til at holde forlovelsen hemmelig.
Jeg har ikke kunnet holde mit løfte.
Jeg har fortalt det til to personer.
Ada og hr. Woodcourt.
Jaså.
Du behøver ikke forklare dig, Esther, og jeg tilgiver dig.
Jeg synes, vi skal gifte os snart -
- hvis du stadig vil have mig. Så er det ingen hemmelighed.
- Er du sikker, Esther? - Ganske sikker.
Skal vi sige om en måned?
Om en måned.
"Jeg erklærer, at dette er mit eneste testamente."
Underskrevet af John Jarndyce.
Godaften, hr. Smallweed.
- Hvad har De der? - Ikke noget.
- Giv mig det. - Mit, hr. Bucket.
- Giv mig det, hr. Smallweed. - Næ.
Næ? Ved De, hvorfor grisen blev slagtet?
Den stak trynen for langt frem.
Hold Dem for god til det, det klæder Dem ikke.
Giv mig det. Nu.
Jamen dog ...
De ser yndig ud, frøken Summerson, hvis jeg må sige det?
Ganske udsøgt, hvis jeg må være så dristig?
- Kenge. - Guppy, hvad med mig?
Jeg vidste ikke, at De havde noget med Jarndyce og Jarndyce at gøre.
Sådan. Judy, rusk op i mig.
Nuvel, hr. Kenge, vi er parate.
Hr. Jarndyce, det lader til, at dette testamente er af senere dato -
- end noget andet fremført i sagen Jarndyce og Jarndyce.
Det mindsker deres arv betydeligt -
- mens det gavner hr. Richard Carstone og frøken Ada Clare.
- Fru Carstone. - Nemlig.
Efter vores opfattelse løser dette alle tvisterne i sagen.
- Får Richard og Ada deres arv? - Fra næste periode.
Hvad synes du? Går jeg an?
Manchetterne er lidt flossede, men pyt. Vi vandt, Ada.
Jeg havde ret, og de tog alle fejl. Vi bliver rige.
Hvad vigtigere er, så sker retfærdigheden fyldest.
Så kan vi komme videre med vores liv.
Ikke flere advokater eller domhuse. Vi kan flytte på landet.
Vi kan se børnene vokse op nær grønne marker fremfor denne stank.
Sir, en gentleman og en lady. Hr. Guppy og fru Guppy.
Hr. Guppy. Fru Guppy. Vi var netop på vej ud.
Det tager ikke længe og drejer sig om frøken Summerson.
I så fald sig frem.
- Vil De sidde ned, fru Guppy? - Mange tak.
Så, Moder.
Jeg håbede at tale med frøken Summerson alene.
Jeg ventede mig ikke Deres nærvær, hr. Jarndyce.
Pyt. Det er nok for det bedste.
- De er Frøkenens værge, ikke? - Jo.
Det glæder mig at meddele, at jeg ikke er i lære hos Kenge og Carboy -
- men nu har ret til at føre sager.
Jeg har skaffet mig et hus nær Walcot Square i Lambeth.
Jeg opretter en advokatpraksis og vil klare mig godt.
Det skal nok lykkes Dem.
Frøken Summerson, så står vi her igen.
Lige siden første gang, jeg så Dem, har Deres ansigt været i mit hjerte.
En overgang, det husker De nok -
- troede jeg, at det var gået over, men det gjorde det aldrig.
Jeg elsker Dem højere og højere.
Derfor tager jeg nu af hele hjertet afstand fra det, jeg sagde sidst.
Med hr. Jarndyces billigelse bønfalder jeg om, at huset -
- praksissen og jeg selv er Deres, frøken Summerson, hvis De siger ja.
Hr. Guppy ...
Jeg er rørt og beæret over Deres fornyede frieri.
Jeg må desværre skuffe Dem.
Svaret er det samme som før.
- Afslår De? - Det gør jeg, desværre, hr. Guppy.
Desværre? Ja, mon ikke! At De ikke skammer Dem.
Er min søn ikke god nok? Han er for god til Dem, er han!
- Ud! Ud med Dem begge! - Nej, Moder.
Fru Guppy, det er vores gemakker.
Ud med Dem begge!
Moder! Var din tunge.
Hr. Jarndyce, jeg beklager dybt. Jeg er rystet.
Frøken Summerson, jeg tager min afsked.
Hvis jeg kan være til tjeneste, så tøv ikke med at sige til.
- Mange tak, hr. Guppy. - Farvel.
Kom, Moder.
- Nu når vi næppe i retten. - De har vel testamentet.
Undskyld, hvilken sag er for retten?
Jarndyce og Jarndyce, men det er slut.
Ro! Ro i retssalen!
Stille! Stille!
Det har været en langstrakt og indviklet sag.
Sagen Jarndyce og Jarndyce er blevet kaldt -
- ikke helt forkert, indbegrebet af kanslerretten.
Intet varer dog for evigt.
Opdagelsen af et nyt og gyldigt testamente fjerner enhver tvivl.
Det er ganske tydeligt, at hovedarvingen til Jarndyce-boet -
- skal være hr. Richard Carstone -
- og frøken Ada Clare, nu fru Carstone.
Desværre er denne afsløring -
- faldet sammen med en anden.
Nemlig at dødsboet er blevet insolvent.
Derfor bortfalder sagen.
Jarndyce og Jarndyce ... er ej længere.
Alle rejser sig!
Min Lord!
- Ada. - Ja, min elskede.
- Alt er godt nu, ikke? - Jo, alt er godt.
Alt er blevet så tydeligt.
Sådan en lang, mørk tid.
- Nu kan vi begynde på en frisk. - Ja.
Starte helt forfra.
Du og jeg, og vores barn.
Ja, min elskede, det gør vi.
Er De der, sir?
Jeg er her, Rick.
De er et godt menneske. De var mere klarsynet, end jeg.
Jeg gjorde Dem uret.
Kære Rick, vi er alle i vildrede.
Hvilken forskel gør det?
Jeg tænkte, at jeg burde vende tilbage til Bleak House -
- når helbredet er lidt bedre.
Hvis De vil tage mig tilbage. Og Ada.
Med glæde, Rick.
- Ada? - Jeg er her altid.
Jeg har gjort dig sådan en uret.
Jeg har giftet dig til fattigdom og bekymring.
Jeg har spredt dine midler for alle vinde.
Kan du tilgive mig?
Før jeg begynder forfra?
Nå, kære små. Håb, Glæde, Ungdom, Fred, Hvile og Liv.
Tiden er inde. Flyv, mine kære små.
Støv, Aske, Svind, Nød, Fordærv!
Fortvivlelse, kom her.
Vanvid, Død. Dygtig dreng.
Ord, Skældud, Skæmt.
Rov, Fortilfælde, Jargon, Dokument.
Og sidst, men ikke mindst, Jarndyce-myndlingene.
Farvel, mine kære små.
- Esther, Ada. Hvad med lidt ferie? - Ferie? Hvorhen?
Yorkshire. Jeg har hørt, at det skal være et smukt område.
- Vil du gerne se det, Ada? - Engang, men jeg bliver gerne her.
En ferie vil gøre os alle godt, og der er et sted, du bør se, Esther.
- Hvilket? - Det er en overraskelse.
Er der ingen indvendinger, så foreslår jeg i morgen.
Så er vi her. Her er dét, du skulle se. Dette hus.
- Kan du lide det? - Ja.
- Det minder mig om Bleak House. - Godt.
Ada, er du sød at vente her? Esther skal se det på nært hold.
Tak.
- Bleak House? - Ja, kære. Dit Bleak House.
Jeg er ikke med. Skal vi flytte herud?
Det skal du, Esther, men ikke jeg.
Hvad mener du? Jeg forstår det ikke.
Jeg begik en fejl. Jeg udnyttede din taknemmelighed og hengivenhed.
Da du var ung, drømte jeg om at gøre dig til min kone en dag.
Jeg fortalte mig selv, at det var i orden, men det var det ikke.
Det vidste jeg, før Woodcourt rejste.
Da han vendte tilbage, blev jeg sikker.
Jeg ville aldrig kunne gøre dig lykkelig Esther.
Ikke sådan som en ung kvinde skal gøres lykkelig af sin mand.
Jeg var et fjols at tro det.
Jeg ved, du elsker Allan Woodcourt.
- Jeg elsker dig. - På en anden måde.
Vi vil altid elske hinanden.
Så, nu ingen tårer.
Det skal være en glædens dag.
Tekster: David Ibsen www.sdimedia.com